Det er engelskmannen.
Faen! Han lander for langt unna.
NORD-FRANKRIKE FEBRUAR 1941
Helvete!
KRIMINALSJEF FOYLE
- Jeg skal til orlogskaptein Howard. - Mr. Foyle? Han sitter i et møte.
- Kan De sette Dem og vente? - Ja. Takk.
Vi trenger en båt for å få agentene inn i Bretagne.
Er det ikke mer effektivt med flyslipp?
Jo. Men e-tjenesten tar de fleste særtransportene.
Vi var først ute! Og hvorfor skulle vi avse flere fly og flere menn?
- Dere har ikke noe å vise til! - De blokkerer alle operasjonene våre!
Mitt syn på denne spesialenheten har vært klart hele tiden:
En gjeng oppkomlinger som sløser med tid og penger!
Det er forkastelig å be om flere fly og flere mann uten resultater å vise til!
Vi fikk kontakt med polsk hjemmefront!
Og mistet den igjen. Agentene er forsvunnet.
- Hvem har sagt det? - To agenter tapt i Polen.
- Én til i Tsjekkoslovakia. - De spionerer på oss! Det er...
Vær så snill, dette tjener ikke til noe. Orlogskaptein Howard?
Vi har en båt som kan passe. En 60 fots tomaster som ligger i Portsmouth.
La meg få detaljene, så videresender jeg dem. Sir Giles?
Én feil til så skal jeg bevise at de burde hørt på meg.
Christopher. Kom opp. Beklager at du måtte vente.
For en dag! Intern maktkamp. Det er ikke til å tro at vi er på samme parti.
- Hvordan har Andrew det? - Bra heldigvis.
Jeg hadde tenkt å skrive til ham. Sende ham litt penger, kanskje.
- Jeg er ikke rare onkelen. - Den eneste han har.
Jeg kan kanskje hjelpe deg. Jeg har muligens noe som kan passe.
- Men da må du flytte til Liverpool. - Fortsett.
Og få admiral sir Percy Noble som sjef. Han er populær og dyktig.
Han skal opprette en ny kommando- sentral for etterretningen der oppe.
- Og han vil snakke med meg? - På min anbefaling.
Det er uhyre viktig. Mister vi flere skip nå, sulter vi i hjel.
- Jeg vil gjerne bidra. - Jeg vet det.
Men det er en ting jeg må spørre om. Du gjør en svært god jobb nå.
Alle roser deg. Hvorfor vil du absolutt slutte?
Andrew flyr jagerfly. Jeg vet hva du gjør her.
I morges pågrep jeg en mann for spekulering.
Brudd på prisloven av 1939.
Han solgte batterier til ti og en halv pence stykket.
- Jeg får nok snakke med sir Percy. - Takk.
- Alt i orden, sir? - Jeg tror det.
- De skal vel ikke slutte? - Hvor har du det fra?
De kan ikke slutte. Hva skal jeg gjøre uten Dem?
- Lett for deg å få en annen jobb. - Det blir ikke det samme.
De kan jo ta meg med som lotte!
Ingenting er avgjort. Hold dette for deg selv.
Jeg skal tie stille.
Hallo. Hvordan står det til? Har familien det bra?
Vel møtt!
Jeg må snakke med deg, men ikke nå.
...og nykommerne blant oss. Velkommen til St. Mary's.
Det er en gammel og trekkfull kirke. Men vi håper dere føler dere hjemme.
Vi begynner med vår faste åpningssalme.
Hyggelig å se Dem igjen. Håper De snart blir bedre.
- Adjø, kaptein. - Takk. En svært god preken.
Da ses vi kanskje igjen neste søndag?
- Vi fikk nytt fra Frankrike i går kveld. - Facteur?
- Han er død. - Hva skjedde?
Det spiller ingen rolle, men det må ikke ut. Får sir Giles nyss om dette...
- Hva skal vi gjøre? - Jeg har en idé.
Du har for mange ideer.
- Vet de det? - Ja, dessverre.
Men bare at han ble drept, ikke noe mer.
Foreløpig...
Vi har en muldvarp. Sir Giles skrøt nærmest av det.
Men er det Maccoby, Nicholson eller Dumont?
Det må du finne ut, Hilda. Jeg må vite hvem det er.
Nå? Hvor lenge skal dere holde meg her?
- Jeg har god tid, Mr. Fenner. - Men jeg driver butikk.
Ja, på Alberry Street. Alle har hørt om den!
- Jeg vil gjerne gjøre kundene til lags. - Ja. Batterier, barberblader.
- Radiodeler, til og med termoser! - Én termos, og hun hadde tillatelse.
- Så sant man kan betale, da. - Det er jo bare snakk om småpenger!
- Jeg bare selger ting videre. - Med fortjeneste!
Hva så? Det forundrer meg at De ikke har annet å ta Dem til.
Jeg gjør jobben min, Mr. Fenner!
Folk ofrer livet for å holde forsyningslinjene åpne.
Er de bare verd småpenger for Dem?
Vil De stille meg for retten, får jeg fem pund i bot og blir sendt hjem.
Er det det De vil, så vær så god! Men ikke kast bort tida mi!
- Morn, sir. - Betjent. Noe nytt?
Nei. Men De har ikke kjøpt lodd. De koster to pence. Alt går til WVS.
- Hva kan jeg vinne? - Denne!
- Så flott. For en shilling, takk. - Det skal bli.
Kom du noen vei?
Nei. Håpløst så lenge vi ikke vet hvem som forsyner ham.
- La ham gå. - Ja, sir.
Er alt i orden?
Ja da.
- Får jeg lukte? - Hva?
På løken. Jeg har ikke sett en siden jul.
Det koster deg en penny.
Er du her ennå?
- Trodde du hadde gått. - Jeg kjørte Mr. Foyle hjem.
Jeg lar bilen stå her i natt.
Vil du spandere en drink?
Det gikk ikke. Så hun har reist tilbake til Wales.
Det er krigens feil. Man prøver å leve normalt, men det går bare ikke.
Den ødelegger for alle.
Jeg vet ikke hva som skjer om den fortsetter stort lenger nå.
Det er en ting til.
- Jeg lurer på å flytte fra Hastings. - Ikke du også!
Hvem andre gjør det?
Ingen. Hvorfor vil du flytte?
- For å begynne på nytt, antar jeg. - Nå blir Mr. Foyle skuffet.
Ikke si noe til ham. Ikke ennå.
Nei da. Det kunne ikke falle meg inn.
Vet du hva dere to trenger?
Noe annet å tenke på.
Et skikkelig mord hadde gjort susen!
Eksplosjon i går natt. En vaktpost ble truffet.
Han fikk ubetydelige skader. Det er mer enn man kan si om ham der inne.
Vi har ikke rørt ham. Det er ikke noe vakkert syn.
Jeg blir her.
Legen kan ikke si stort mer enn at han var ung.
- Ikke stort igjen av ham. - Det var trolig en granat.
Han må ha holdt den mot hodet.
Begge dører var låst, og han hadde nøkkelen i lommen.
Vakten så ingen i nærheten, så alt tyder på selvmord.
- Legitimasjon? Rasjoneringskort? - Nei, bare denne.
Det lå i samme lomme som nøkkelen.
- Gull. - Dublé?
- Nei, rent gull. - Det står noe inni.
"WRM. Gratulerer. 5. april 1938."
Gratulerer med hva?
- Merkelig sted å ta livet sitt på. - Det har vært stengt en stund.
Jack Fenner holder til rett over gaten. Det er nok varebilen hans.
Ta en prat til med ham. Og la pressen få dato og initialer på denne.
Kall det en ulykke foreløpig.
Jeg skal finne ut om den er kjøpt her i byen.
Se her. Det er signert og nummerert.
- Sveitsisk? - Dette er et meget flott lommeur.
Kroneopptrekk, forgylt urverk, arabiske tall.
- Dyr? - Utvilsomt.
Den er gravert, ser jeg.
1938? Det var merkelig.
- Hvorfor det? - Dette skjønner jeg ikke.
Uret er godt brukt.
Det har mange riper, og er stadig blitt tatt opp og ned av lommen.
Se her. Det blir blankslitt etter en stund.
Og dessuten trenger det en rens.
- Så det er gammelt? - Det er det jeg mener!
Det ser ut som et gammelt ur, men det er en ny modell.
- Hvor ny? - Et år gammel, kanskje.
Det er i hvert fall lagd etter 1938.
"...eksplosjon i Alberry Street."
"Politiet har fjernet liket av en mann i 20-årene etter en tragisk ulykke."
"Det ble funnet et lommeur med initialene WRM."
- Begikk han ikke selvmord? - Kanskje.
En kan ikke stole på avisene lenger. Er det ikke sensurert, -
- er det bare propaganda.
- Kommer De ikke til å savne det? - Lokalavisen?
Politiarbeidet.
I Marinens etterretningstjeneste blir det bare papirarbeid.
Akkurat. Takk. Vi kommer.
Der kan De se! På'n igjen. Man vet aldri hva som kommer!
Det holder. Det er et ikke-tema, takk.
William Messinger heter han.
Og han hadde et gullur. Det var derfor jeg trodde det kunne være ham.
- Er det dette? - Ja.
- Er det ikke pent? Sikkert verdifullt. - Hva kan De fortelle om ham?
Ikke stort. Han har bare leid her et halvt år.
- Vet De hva han drev med her? - Det sa han ikke.
Han holdt seg stort sett for seg selv.
Men jeg tror foreldrene bor i byen. Han sa at han hadde familie her.
Hvorfor leide han her da?
Akkurat det vet jeg.
- Vil dere ikke sette dere? - Nei takk.
Han hadde følge med en ung dame. Søt jente.
- Han ville vel ikke ta henne med hjem. - Vet De hva hun heter?
Greenwood. Marion Greenwood.
Jeg så henne bare et par-tre ganger.
- Hvor lenge har De bodd her? - Lenge.
Jeg bodde her med min mann Ernest. Han døde i fjor. Han ble bare 63.
Det var da leit. Var han fra Hastings?
- Å ja. - Gikk han på skole her?
Ja.
- Hvor da? - Hvorfor spør De om det?
Er det ikke Mr. Messinger dere lurer på?
Kan vi få se på rommet hans?
Legitimasjon. Penger. Han har visst lagt igjen alt her.
Sir...
"Elskede Marion. Når du leser dette, er det over."
"Jeg sa at jeg ikke kunne leve uten deg. Nå vet du at jeg mente det."
Er det hans håndskrift?
- Ja, det er det. - Hvordan vet De det?
Han pleide å skrive lapper til meg.
- Du tror ikke at det var selvmord? - Gjør jeg ikke? Hva tror du?
En mann låser seg inne og sprenger seg i lufta med en håndgranat.
Han har motiv, det er slutt med jenta. Og han legger igjen et selvmordsbrev.
Nei, jeg tror ikke det.
Så du ...!
Forstått.
Så du bare satte i gang mot min vilje?!
Du er nok avdelingssjef, men jeg er operativ leder.
- Jeg trenger ikke din tillatelse. - Dette går aldri bra!
Det var jo for slikt vi ble opprettet.
Vinner vi, overlever vi. Taper vi, fortjener vi det ikke.
- Har du sett dette? - Ja.
Du er svært uheldig. Saken etterforskes av kriminalsjef Foyle.
- Kjenner du ham? - Vi møttes i september i fjor.
Han er ikke den landsens politimannen du ventet deg.
- Han kan til og med finne veien hit. - Det tviler jeg på.
Han er farlig!
Hele situasjonen er farlig. Det var derfor jeg gjorde det.
Kriminalsjef Foyle i Hastings-politiet... Glem ham!
- Snakket du med Fenner? - Nei. Det var rart.
- Hans kone trodde han var her ennå. - Hvor er han blitt av?
Hjemme var han ikke. Og butikken var stengt.
Det er en ung dame som venter på Dem. Hun heter Marion Greenwood.
Loddene dine.
Er det Dem som etterforsker eksplosjonen i Alberry...
Ja, stig på.
Sett Dem.
- Er De sikker på at det er William? - Nei.
For vedkommende ble utsatt for store skader.
- Alt vi har å gå etter, er et ur. - Et gullur?
- Det er Williams. - Vet De hvor han fikk det fra?
Nei. Han har alltid hatt det. Jeg tror det var en fødselsdagsgave.
Vi fant også et brev til Dem på hybelen hans.
Herregud! Så dumt!
Han sier at han tok livet sitt på grunn av meg!
Hva skal jeg gjøre? Skal jeg liksom få skyldfølelse? Var det det han ville?
Det er urettferdig. Forholdet vårt var ikke sånn.
- Hvordan møttes dere? - Jeg jobbet i en bokhandel.
Eller det var mer et slags lager. Det er stengt nå.
- Det som ligger i Alberry Street? - Ja.
Vi møttes i lunsjen en dag og fant tonen.
- Hva jobbet han med? - Aner ikke.
Han var mye i London. Alt var veldig hemmelig.
- Traff du familien hans? - Nei.
Faren hans er generalmajor, eller noe sånt.
Sir Giles Messinger. De har et gods her i nærheten.
Men jeg har ikke vært i nærheten engang. Jeg var vel ikke bra nok.
Så hva slags forhold hadde dere?
Vi var venner.
Eller mer enn det.
Vi møttes i bokhandelen. Der fikk vi være alene.
- Hadde han nøkkel? - Vi hadde det, begge to.
Jeg fikk filt dem opp.
Jeg vet hva dere tror, men det var egentlig bare en lek.
Jeg likte ham, men elsket ham ikke.
- Og så møtte jeg en annen som... - Og det fortalte De ham?
Han ble fryktelig lei seg.
Kunne ikke leve uten meg, sa han.
Jeg trodde ham ikke. Det er sånt man sier.
Jeg trodde jo ikke at...
- Hvem er sir Giles Messinger? - Han sitter i et av departementene.
- Og har tilknytning til e-tjenesten. - Som far så sønn, kanskje?
Det er meget mulig.
Jeg er svært lei for å måtte komme med denne beskjeden.
Dette kan ikke være mulig.
Er De sikker? De sa jo at det var vanskelig å identifisere mannen.
Ja, men det ble funnet et lommeur på den døde.
Han hadde ikke lommeur. Ikke så vidt jeg vet.
Med hans initialer og datoen 5. april 1938.
Det var fødselsdagen hans. Han fylte 21.
Vi kan godt komme tilbake en annen gang.
Nei.
Det er like godt å bli ferdig med det.
Er dette hans håndskrift?
Ja.
- Hva er dette? - Et brev han skal ha skrevet.
Til en ung dame han hadde følge med.
- Hva het hun? - Marion.
Marion Greenwood.
Han har aldri nevnt henne. Hun har ikke vært her.
Når så dere ham sist?
For rundt to uker siden. Han kom til lunsj.
Han var i et merkelig humør. Oppglødd.
Men han nevnte ikke noen jente.
Vi så ikke så mye til ham som vi gjerne ville.
Vi stod hverandre ikke så nær.
Særlig ikke den siste tiden.
- Vi hadde begge jobben å tenke på. - Hva drev han med?
Det kan jeg dessverre ikke si noe om. Det er gradert, Anne. Du vet det.
Men jeg skal varsle hans overordnede om hans død.
Dette har åpenbart ikke noe med jobben hans å gjøre.
Kan vi være sikre på det?
De sa det jo selv. At det var på grunn av en jente.
Ja, for De har vel snakket med henne?
Ja.
Det er ufattelig.
Hvis dere ikke har mer på hjertet, ser jeg helst at dere går nå.
Deres sønns død er nok ikke fullt så opplagt for oss som den er for Dem.
Så jeg er redd det kan bli mer å spørre om.
Det hjalp ikke stort. De kjente ikke kjæresten.
Og hvis de ikke gav ham lommeuret på 21-årsdagen, hvem gjorde det da?
Jeg burde ikke gjøre dette, men det er noe De bør vite.
William var her for to uker siden som Giles sa. Og han var oppglødd.
- Men på meg virket han redd også. - For hva da?
Jeg vet ikke. Jeg ble aldri innlemmet i samtalene om krigen.
Han var her sammen med en ung polakk som het Jan Komorowski.
De jobbet åpenbart sammen på et sted som het Hill House i Levenham.
Jeg skulle ikke vite dette, men jeg hørte dem da jeg var på kjøkkenet.
- Levenham? - Det er alt jeg vet.
Men vær så snill. Hvis noe skjedde med William...
Hvis dette ikke er slik som det synes, så sier De vel fra?
- Hva sa du til dem? - Ingenting.
- Dette er min skyld. - Nei da.
Jeg har aldri vært noen god far.
- Han ville trosse meg. - Nei, Giles.
Stakkars William. Jo, jeg drev ham til det.
Det er min skyld.
Gode nyheter. Det er høyst uvanlig. Normalt ville de tatt noen fra Marinen.
- Men nå må man ta det man får. - Hjertelig takk!
Jeg mener bare at man ikke er så stivbente.
De trenger en skarp hjerne, og det kan like gjerne være din.
Takk skal du ha, Charles. Det er noe jeg må spørre om.
Fyr løs. Du betaler lunsjen. Greit å få valuta for pengene.
Hva kan du si om Giles Messinger?
Sir Giles Messinger?
Ikke stort. Ikke uten å bli skutt.
Han er i SIS. Etterretningstjenesten.
Overordnet, meget innflytelsesrik. Han ledet avdeling D.
Men de tok fra ham halve staben, og siden har han vært som en såret tiger.
- Best du holder deg unna ham. - For sent. Jeg var der i dag morges.
Hvorfor det? Nei, forresten ikke si det. Men jeg mener det. Vær forsiktig.
Ikke legg deg ut med ham.
Hvis du ikke vil begynne å patruljere igjen, da.
Messinger og Komorowski jobbet i Levenham.
- Levenham? I Hampshire? - Vi skal dit nå.
Onkelen min bor der. Han er prest i St. Mary's.
- Som din far? - Ja. Mange prester i familien min.
- Bestefar var biskop. - Du får fortsette her, Milner.
Finn ut hvor lenge vertinnen hans egentlig har bodd her.
Og hvilken skole mannen gikk på. Hun ville jo ikke si det.
Og hun gjenkjente uret uten så mye som et blikk på det.
Ta en prat til med Marion Greenwood. Har Fenner dukket opp?
- Vi leter fremdeles. - Fortsett med det.
- Hvor lenge blir dere borte? - En dag eller to.
Jeg kom så fort jeg fikk beskjed.
Vi har hatt våre uoverensstemmelser, men dette er en tragedie.
Jeg er virkelig lei for det.
- Når så De vår sønn sist? - I forrige uke.
Jeg trakk ham fra en operasjon, og han ble skuffet.
Han fikk perm, og jeg trodde han drog hit.
Vi så ikke noe til ham. Vi visste ikke at han leide hybel i Hastings engang.
Han var en fremragende mann. La oss få uttrykke vår deltakelse.
- Dette kom helt uventet på oss. - Det var en politimann her i dag.
En Foyle.
Han antydet at det var mer å nøste opp i forbindelse med dødsfallet.
Han var ikke konkret. Men det virket som politiet ville etterforske dette.
Mr. Foyle er en bråkmaker.
Han er kjent for å... Hvordan skal jeg si det?
Ta seg til rette utover sitt myndighetsområde.
Han virket veldig ærlig, synes jeg.
En ting skal De vite, oberst Wintringham.
De kjenner mitt syn. Hadde Churchill hørt på meg, ville De vært sjanseløs.
At min sønn valgte å trosse meg og slutte seg til Dem, -
- er fremdeles en stor skuffelse for meg.
Men finner jeg ut at De er ansvarlig for hans død...
Hvis De på noe som helst vis drev ham til å ta sitt eget liv...
Da skal jeg knuse Dem.
- Det vil jeg at De skal vite. - Ja, det forstår jeg.
Da må jeg be Dem gå.
Reis deg!
Gå, da!
Sett deg!
Du heter Jan Komorowski. Du er spion!
Nei, jeg heter Franz...
Nei! Ikke lyv for meg! Nå vil vi ha sannheten! Sett i gang!
Opp!
En gang til.
Det gikk da ganske bra?
Er alt i orden med Milner?
Han kommer tidlig, går sent. Er veldig stille. Har det skjedd noe?
Ikke som jeg vet.
- Ikke som jeg vil fortelle videre. - Jeg skjønner.
Vi er snart framme.
Det er gamle Parkins gård. Jeg pleide å gå på slang der når jeg var på besøk.
En gang jagde gamle Parkins meg en halv kilometer.
- Rundt i eplehagen? - Nei, jeg var ikke i nærheten engang.
Der er kirken!
Samantha! Så hyggelig! Det er altfor lenge siden.
Og De må være Mr. Foyle. Ian har fortalt om Dem.
- Det gleder meg, Mr. Stewart. - Si endelig Aubrey.
Kom og få et glass vin. Jeg lager den selv. På plommer i år. Meget god!
Blir De? Jo, det må De. Det er plass nok i massevis.
Dessuten er det rart at De kom akkurat nå.
Guddommelig forsyn, kan man nesten si. Stig på.
Samantha, hjelp Foyle med frakken. Hva bringer dere på disse kanter?
Kjenner du til Hill House?
Tenkte jeg det ikke! Ja, halvannen kilometer herfra.
- Et sanatorium før det ble rekvirert. - Av hvem da?
Det militære. Informasjonsministeriet. Propaganda. Ingen vet noe sikkert.
Vi ser dem i kirken av og til. Men det er best ikke å spørre for mye.
Og De har ikke noe mer å fortelle om stedet?
Jo, kanskje. Det er faktisk det.
Det er vel ikke noe å etterforske, -
- men jeg føler meg stadig mer utilpass når det gjelder disse nye.
Det går rykter om at de er tyske spioner hele hurven.
Og noen av dem oppfører seg sånn. Særlig én av dem. Lusker alltid rundt.
Og det har vært episoder.
Forleden kveld ble det sendt bud på meg fra en eldre dame i menigheten.
- Vær så god. - Takk.
Her, vennen min. Sønnen hennes ringte og sa at hun lå for døden.
Jeg drog med en gang.
Selv om det innebar at jeg måtte sykle en mil i mørket. Nesten bare oppover.
- Sykle? - Vi får ikke bensinkuponger til sånt.
Skål!
Det viste seg at det var bare lureri. Mrs. Richardson hadde lagt seg.
Hun var frisk som en fisk, og sønnen er i Afrika.
Så vi drakk en kopp te, og jeg syklet hjem igjen. Hva syns De om vinen?
- Den er... - Veldig grønn!
Skjedde det noe mer?
Dagen etter knuste noen en vase fra en av gravene.
Det verste var at graven bare var et par dager gammel.
- Hvem var død? - Jenny Harpers sønn. Ted.
- Ted Harper?! - En ung mann. Bygningsarbeider.
Falt ned fra et tak og brakk nakken.
Jeg likte ham. Så fryktelig!
- Og vasen? - Glasskårene lå utover graset.
Meningsløst hærverk!
Og De tror dette har noe med Hill House å gjøre?
Jeg har det på følelsen.
Jeg kan ta feil, men sånt skjedde aldri før de kom hit.
- Jeg får se hva jeg kan finne ut der. - Skal dere til Hill House, altså?
Fantastisk. Men dere slipper nok ikke inn.
Hvis Messinger begikk selvmord på grunn av en jente i Hastings, -
- hvorfor tror De at det har noe med det som skjer her å gjøre?
Jeg er bare nysgjerrig.
God dag.
Her er det adgang forbudt uten tillatelse.
Jeg etterforsker dødsfallet til en som kan ha jobbet her.
- En William Messinger. - Ingen som heter det her.
En polakk som heter Jan Komorowski, da?
- Ingen her som heter det heller. - Nei?
Er det noen her som kan hjelpe? En overordnet som er mer velvillig?
Og hva heter De?
Vent her.
- Det er ham. - Hva sa jeg?
Hvordan greide han det? Williams foreldre, antakelig.
Har han snakket med dem?
Sir Giles har ikke sagt noe. Jeg sa jo at han var dyktig.
Kanskje vi kan finne det ut? Kanskje vi bør spørre ham?
- Du slipper han vel ikke inn? - Man skal kjenne sine fiender, vet du.
- Han er verken venn eller fiende. - Her inne har vi styring på ham.
- Der ute er han en løs kanon. - Vi har en her som motarbeider oss.
- Messingers mann? Hva så? - Han kan fortelle at Foyle var her.
Synd. Men vi vet ikke hvem han er. Kanskje Mr. Foyle kan hjelpe oss?
James, ta imot et godt råd: Ikke slipp ham inn!
Avvist. Send ham opp.
- Mr. Milner? - Mrs. Thorndyke.
Kom inn.
- Skal De reise bort? - Ja, til søsteren min i Slough i helgen.
Hva kan jeg hjelpe med? Jeg har sagt det jeg vet.
Vi har et par spørsmål om Deres mann.
- Hva har han med dette å gjøre? - De sa ikke hvilken skole han gikk på.
St. Anthony's i Hillborough Road. Dette forstår jeg virkelig ikke!
- De behandler meg som en forbryter! - Nei, det gjør jeg ikke.
- Men hvorfor lyver De? - Hva behager?
Det er aldri registrert at noen Ernest Thorndyke har bodd eller dødd her.
Og De sa De hadde bodd her lenge.
Dette huset ble leid av et lokalt advokatfirma for et år siden.
Jeg sa ikke at jeg hadde bodd her lenge.
Jeg har bodd i Hastings i 20 år. Det var det jeg mente.
- Hvor lenge blir De borte? - I to dager, sa jeg!
Ikke bli lenger. Vi må nok snakke med Dem igjen.
Mr. Foyle!
Mrs. Pearce? Det var en overraskelse.
Ikke for meg. Jeg regnet med å se Dem igjen.
Arbeider De fremdeles for den samme spesialenheten?
- Ja. - Er De stasjonert her?
Dette er et av mange hus vi bruker.
- Hva driver dere med her, da? - Jeg skal si det. Meget motvillig.
De er innforstått med at disse opplysningene er graderte?
Ingen her til lands vet hvem vi er. Ingen vet hva vi gjør.
Vi ble opprettet som en siste utvei.
Og nå er vi kanskje det eneste som kan redde England fra nederlag.
Vi er det man kan kalle avdelingen for skitne knep.
Vi skal bryte alle spilleregler som fins. Vi har bare ett mål: å vinne.
Denne veien.
SOE ble dannet i fjor for å koordinere undergraving og sabotasje utenlands.
Kunsten å føre krig på uhederlig vis. Det underviser vi i her.
- Var Messinger en av deres agenter? - Han var elev her, ja.
Vi har en rekke skoler rundt om i landet.
Treningssentre hvor vi underviser i morse, sprengning, -
- hvordan stå imot et forhør, lydløse drap...
Vi befatter oss også med mord.
Dere må vite hvordan dere skal få folk til å jobbe for dere.
Vi har sett på patriotisme, religiøs og/eller politisk overbevisning.
Personlig sympati, grådighet.
Ikke bry Dem oss, Mr. Maccoby.
Da går vi videre til alle former for bestikkelser.
Første bud er: En som lar seg bestikke, -
- er av natur ikke til å stole på.
- Hvor får dere instruktørene fra? - Fra mange hold.
Ett skudd kan drepe ham. Men det er alltid best å være på den sikre siden.
Bare fortsett, major Stafford.
Et skudd feller sjelden en mann umiddelbart.
Det tar flere sekunder før han faller.
Derfor er to skudd i rask rekkefølge svaret.
Major Eric Stafford er en usedvanlig mann.
Han har vært politimann som Dem. Var ti år i politiet i Shanghai.
Jeg er her på grunn av William Messinger.
De skal få snakke med min befalshavende.
Det var et sjokk å høre at William var død. Og det for egen hånd.
Så bortkastet.
Han var oppvakt. Intelligent. Gikk virkelig inn for saken.
Ingen andre studenter var så oppsatt på å lykkes.
- Rart at han begikk selvmord da. - Han hadde en annen side også.
Han var umoden og lidenskapelig. Iblant til og med dumdristig.
Ulykkelig kjærlighet...
Jeg er enig med Dem. Det er bortkastet.
Han kan også ha vært skuffet. Vi skulle sende ham utenlands.
- Hvor da? - Det er irrelevant.
William ville vise hva han var god for, men han var ikke klar.
Jeg sendte en annen i hans sted. Kanskje det var det som gjorde det.
Men å begå selvmord, da... Det er vanskelig å fatte.
Jan Komorowski var en venn av ham. Er han her nå?
- Hvordan fikk De fatt i det navnet? - Det er irrelevant.
Han er fra Warszawa. Deltok i den polske motstandsbevegelsen.
Vi har flere polakker her. Franskmenn, kanadiere, til og med et par tyskere.
- Vil De treffe dem? - Ja takk.
Miss Pearce ordner det så gjerne.
- Kjære deg, hva gjør du? - Dette er vasen fra Ted Harpers grav.
- Jeg reparerer den. - Hvorfor det?
Jeg tenkte på det du fortalte om alt det rare som har skjedd her.
Og tenkte at jeg kunne hjelpe til.
Du har jo hatt lyst til å bli detektiv fra du var liten.
Du leste de fæle bøkene til Edgar Wallace.
Jeg er detektiv nå. Jeg har jo vært i politiet et helt år.
- Hvorfor vasen? - Jeg har en teori.
Han som ringte til deg, ville trolig ha deg av veien.
Altså så han etter noe. Noe verdifullt, som denne vasen, for eksempel.
Kanskje han ville stjele den, men så glapp den.
Jeg reparerer den for å se om den er verdt noe. Kanskje den er antikk?
Men den er altså fra Woolworth's.
Er den? Hvordan vet du det?
Teds mor fortalte det.
- Jaha. - Beklager.
Du nevnte en som lusket rundt her. En mann. Kanskje en tysk spion.
Jeg la bare merke til ham ved kirken.
Jeg tror ikke han er fra Hill House. Han er alltid litt på sidelinjen.
- Hvordan ser han ut? - Flintskallet.
Midten av førtiårene. Ganske tynn.
- Og han bor i landsbyen? - Jeg har sett ham rundt her, ja.
Du vet vel ikke hvor?
Nei.
Vær oppmerksom på én ting. Dette stedet er mitt myndighetsområdet.
Og mens De er her, er De også underordnet meg.
Etterforsk kun William Messinger, og avlegg rapport til meg før De drar.
- Forstått? - Ja.
Håper De spiser med oss. Miss Pierce ordner det praktiske.
Mr. Milner? Dårlige nyheter, dessverre. Mrs. Thorndyke...
- Hun slapp unna? - Sykes og Hodges skygget henne.
- Flinke karer. Vettuge. - Hva skjedde?
Hun gikk til jernbanestasjonen og inn på toalettet.
Der kunne de ikke følge etter. De ventet, men hun kom aldri ut.
De fikk med seg stasjonsmesteren inn, men da var det ingen der.
"En kvinne forsvinner". Ingen Ernest Thorndyke på St. Anthony's heller.
- Mannen? - Død.
- Sjekket de hvilke tog som gikk da? - Det var to.
Toget til London. Og et vestgående med stopp i Brighton og Levenham.
Levenham?
Men én god nyhet har jeg. Mr. Fenner har dukket opp igjen.
Skal jeg si Dem noe om forbrytelser? Dette var en forbrytelse. Overfall!
- Kan De fortelle hva som skjedde? - Noen slo meg ned.
En kunde?
Bakfra. Jeg så ikke hvem det var.
Det var som å få et jævla tre i bakhuet. Og så våkna jeg her.
- Så De noe som helst? - Hør her.
Det stoppet en bil utenfor bokhandelen og tre menn kom ut.
- De bar på noe. - Hva da?
En potetsekk, hva veit jeg? Tung var den i hvert fall.
- De var tre som bar den. - Inn i bokhandelen?
Det kan vel ikke jeg vite! Noen sneik seg innpå meg bakfra!
Doktoren sa jeg var heldig som ikke brakk nakken.
- Takk, Mr. Fenner. - Hei! Skal dere ikke gjøre noe?
Det er vondt. Kan nesten ikke lee meg!
Mine herrer, dette er kriminalsjef Foyle.
Jan Komorowski, major Stafford, Jaques Dumont, Leo Maccoby.
- Vi kjenner hverandre. - Mark Nicholson.
Foyle etterforsker Messingers død. Han har alle fullmakter.
- Vær så god. - Takk.
Da overlater jeg resten til dere.
Et glass vin, Mr. Foyle? Vi er ikke vant til gjester.
- Eller drikker De ikke i tjeneste? - Ikke vær dum. Sigarett?
- Nei takk. - Gjelder dette virkelig Messinger?
- Hva skulle det ellers være? - De snakker aldri sant her.
- Og Messinger er bortkastet tid. - Ikke snakk sånn.
- Kaste bort alt ved å begå selvmord? - Har de fortalt dere det?
Jeg hørte at dere var venner, Mr. Komorowski?
- Alle her er venner. - Noen er vennligere enn andre.
Takk. Det er en forfatter som heter Mark Nicholson. Er det Dem?
Så smigrende. Jeg skrev kriminalromaner før, ja.
- Har De lest dem? - Et par.
- De greide vel å tippe slutten? - Hvis De gadd å lese så langt.
Ja, sånn er det. Jeg har byttet ut mord og intriger med ekte saker.
- Jeg tror ikke De er politimann. - Hvis ikke, hvem er han da?
- Det er en prøve. - Ja. Vi blir satt på prøve hele tiden.
Du møter en jente som flørter. Du er ensom, vil snakke med henne.
Hun spør hva du driver med, hvor du er fra, og du forteller det.
Men hun er agent, og du kastes ut. Det skjer hele tiden.
- Har De sett baren? Meget velutstyrt. - Det er også en prøve.
De sjekker hvor mye du drikker. Alt vi gjør, overvåkes.
Han er den han gir seg ut for. Vi kjenner hverandre fra før.
Jeg håpet at jeg aldri fikk se Dem igjen.
- Det var gjensidig. - Dette var da spennende?
- Får vi vite hva som skjedde? - Helsikes soper. Bare glem det!
Spiser De middag med oss, Mr. Foyle?
Ikke gjør det. Maten her er forferdelig.
- Så du foretrekker maten i Paris? - Selvsagt.
Vi får slippe deg over Maxim's, da. Uten fallskjerm.
Det virker som vi ikke kan fordra hverandre, men som lag er vi perfekt.
- Og mora mi er en apekatt... - Hold familien din utenfor.
Jeg fikk brev fra admiral Francis i dag. Han holder sitt løfte. Vi får en båt.
Vi kan begynne å tenke på Bretagne.
Jeg syns vi skal vente.
- Har du glemt Facteur alt? - Selvsagt ikke.
Du drepte ham. Hadde du ventet på ny informasjon, ville det ikke hendt.
Vi hadde transporten, vi hadde ikke noe valg. Transporten ventet ikke!
Hilda, jeg lurer på hvor lenge vi kan fortsette på denne måten.
Jeg også. Kanskje vi bør la London avgjøre det?
De gir visst aldri opp. Måtte De følge etter fra Hastings og hit?
- Hva gjør De her, Mason? - De trenger meg. Maccoby, takk!
- Trenger de virkelig en bordelleier? - Jeg tilbød en tjeneste.
Jeg skadet aldri noen. Og det fikk jeg sju år for.
- Skulle De ikke sittet der ennå? - De fikk meg ut.
Jeg kjenner folks svakheter.
Tyskerne er som oss. De røper seg i senga.
Krigen har endret alt. Jeg er nyttig nå, det er De som er overflødig.
Men jeg ville vært på vakt, var jeg Dem. De kan bli skadet her. Drept.
- Her kan vi alle drapsmetoder. - Ble en av dem brukt på Messinger?
Han begikk selvmord. Det har ingenting med noen her å gjøre.
Samantha! Hva gjør du her?
- Står til? - Det humper og går.
- Du er i politiet i Hastings, hørte jeg? - Jeg driver faktisk med en sak nå.
- Onkel sa du kanskje hadde en gjest? - Nei, ikke akkurat nå.
- Hva var navnet? - Det vet vi ikke.
Men jeg kan beskrive ham. Han er skallet og i førtiårene. Ganske tynn.
- Kan ha noe med Hill House å gjøre. - Nei, ingen her.
Men prøv hos Parkin. Han har en leieboer som kom da de andre kom.
Jeg har sett ham et par ganger. Hva har dere på ham?
- Det er hemmeligstemplet. - Parkin blir nok glad for å se deg.
- Han har alltid vært svak for deg. - Gjett om! Takk skal du ha.
Si et kort. Et hvilket som helst.
Spardame.
Driver De med noe annet enn korttriks?
La meg vise Dem noe. Her er en mynt.
Nå er den borte.
Om vi ikke slår tyskerne, kan vi jo alltids underholde dem.
Det jeg viste Dem, heter "French Drop".
Se hvordan mynten faller.
Men det er høyre hånds bevegelse man følger. Klassisk avledning.
Litt som Dem og saken med William Messinger, kanskje?
Hva skal det bety?
Alt dette oppstyret skyldes faren. Var det ham som sendte Dem?
Sir Giles Messinger. Jobbet for ham i avdeling D før jeg ble rekruttert hit.
Og det er hele poenget. Vi har tatt over hans revir.
Han føler seg underminert, og nå gjør han alt for å få oss lagt ned.
- Snakket sønnen om ham? - De kom egentlig ikke overens.
De skjønner kanskje hvorfor? William begår selvmord på grunn av en jente.
Og nå prøver sir Giles å gi oss skylden.
- Det er sikkert derfor De er her. - Jeg har sagt hvorfor jeg er her.
Kanskje jeg gjør Dem en bjørne- tjeneste, men jeg skal si én ting:
Dette kan virke som selskapsleker for Dem. Avledning, fingerferdighet.
Men tenk Dem hva som skjer hvis vi får tyskerne til å tro -
- at det er 100 jagerfly på en flyplass når det ikke er noen.
Tenk om vi får en fremrykkende hær til å se ut som en tom gate?
Batteri, sprengstoff, timer. Husk fargekodene.
Blå: ti minutter. De ti minuttene har snart gått.
Her kommer toget.
Møter vi en av våre tyske venner, kan vi la ham få blyanten vår.
Mr. Foyle? Kan jeg få snakke med Dem?
Gå litt unna.
Hvorfor sa De det om William? Tviler man på at det var selvmord?
- Hva tror du? - Jeg vet ikke.
Han ville sagt noe. Vi var venner.
- Traff du kjæresten hans? - Nei. Han nevnte aldri noen jente.
Jeg snakket med foreldrene hans. Moren sa at han var opprørt over noe.
Han var spent fordi han skulle til Rouen i Nord-Frankrike.
Men så ble det ikke noe av. Obersten ombestemte seg i siste sekund.
Hvis William begikk selvmord, var det derfor, ikke på grunn av en jente.
- Det ville vært det samme uansett. - Hva mener du med det?
De sendte en annen i hans sted. En fra en annen stasjon.
En agent som het Facteur. Men jeg hørte at oppdraget var mislykket.
Agenten ble drept. Skjønner De hva jeg mener?
William ville dødd uansett.
Kanskje det var hans tur?
- God morgen. - God morgen, Mr. Foyle.
Har De hjemlengsel? Hvor i Frankrike er De fra?
- Paris. - Jaså? Hvor da?
Montparnasse. Unnskyld meg, men jeg har time nå.
Monsieur Dumont? Avisen Deres.
- Kjente De William Messinger? - Jeg traff ham et par ganger.
- Men jeg kjente ham ikke. - Visste De at han skulle til Frankrike?
- Oppdraget ble avlyst i siste sekund. - Ble han sint?
Nei, han ble lei seg. Han trodde han var klar, men han var visst ikke det.
Det er ikke stort jeg kan fortelle, jeg kjente ham ikke så godt.
Men hvorfor ville De yte Deres skjerv?
- Unnskyld, yte min skjerv? - Hvorfor er De med på dette?
Det var en lett avgjørelse å ta. Spør en hvilken som helst franskmann.
Å se Hitler og nazistene marsjere rundt i hjertet av Paris, er motbydelig.
De tråkker på kulturen vår. Louvre, Notre Dame. Kan De tenke Dem?
Og nå Colombe stadion.
Jeg husker da vi slo dere i fotball der for ti år siden.
5-2. Ja, jeg husker det. Det sved.
Jeg beklager det ikke.
Takk for hjelpen. Håper De snart får se Paris-Montparnasse spille igjen.
Det samme håper jeg.
Så sir Giles Messinger vil legge dere ned?
- Noen har visst vært løsmunnet. - Er det ikke litt rart å verve sønnen?
William kom til oss. Men det kan jo ha vært for å ergre faren.
- Hvordan det? - Jeg er bare nysgjerrig.
Jeg tror De ville passet meget godt inn her.
- De ønsker jo å gjøre en krigsinnsats? - Hvor har De det fra?
Hvorfor bli byråkrat hos sir Percy Noble når vi har bruk for Dem her?
Jeg tror ikke jeg kommer overens med staben her.
De mener Leo Maccoby? Dumt å la være å bruke en så flink mann.
Syns De det? Han var hallik for 15-årige jenter.
En dårlig mann, da.
Miss Creswell? Kommer De alt nå?
Kriminalsjef Foyle. Evelyn Creswell. Min sekretær.
- Vi har møtt hverandre før. - Nei, jeg tror ikke det.
- Jeg har noen brev som venter. - Ja vel.
Og vi må sende bud på sjåføren Deres.
Milner! Hun flytter på seg. Hun er på stasjonen og venter på Brighton-toget.
Det Mrs. Thorndyke tok. Når går det?
Om 20 minutter. Det står en bil og venter utenfor.
Jeg tror jeg er på sporet av noe. Den skallede mannen.
- Har du funnet ham? - Han bor hos Parkin.
- Jeg skygget ham i morges. - Du må være forsiktig.
Han ringte bare fra kiosken i Beeches Lane, så drog han hjem og la seg.
- Han kom ikke ut igjen. - Da vet du i hvert fall hvor han bor.
Sa du Beeches Lane?
Han kan ikke ha ringt derfra. Den er i stykker. Det har den vært i flere uker.
Noen soldater kuttet den under en øvelse. Den er ikke blitt reparert.
- Maccoby? Hva gjør du der? - Ingenting.
- Du har ikke noe der å gjøre. - Stikk. Jeg tar ikke ordrer fra deg.
Du er visst blitt nervøs av Mr. Foyle. Er det fortida som plager deg?
Han betyr ingenting for meg. Ingenting.
Mr. Foyle? Jeg hører De skal dra i dag?
- Det stemmer. - Synd vi ikke fikk snakket mer.
- De har også vært i politiet? - Ja. Bypolitiet i Shanghai.
Tøffinger, kineserne. Dreper for et godt ord.
- Så De vet mye om dreping? - Det er det vi driver med.
Liker De det?
Disse folkene kan virke gale. Det syntes jeg til å begynne med.
Men om hundre år kommer man til å bli imponert over hva de fant på.
Skjulte radioer, eksploderende rotter, perfekte forfalskninger av papirer.
Kløpulver. De skal plassere det i nazistenes undertøy.
- Kanskje de er gale, med de prøver. - Trente De opp William Messinger?
Vet De at det fins et pulver som får bilhjul til å låse seg?
- Det har de også oppfunnet. - Hva?
Jeg vil ikke snakke om stakkars William.
Vi er begge politifolk, men fra to verdener.
- Og De hører ikke hjemme her. - Det er jeg enig i.
La oss være. Husk at ikke alle er av samme ulla.
Hvorfor bad du ham hit?
Du snakker formodentlig om Foyle? Dere har visst hatt et sammenstøt?
- Han tok fra meg sju år. - Fire. Vi fikk deg ut.
Du burde ikke sluppet ham inn. Han kommer til å avsløre deg.
- Jeg har intet å skjule. - Ikke det? Så fortell meg én ting:
Begikk liksom William selvmord på grunn av en jente? Det fikk vi høre.
Men jeg kjente ham. Han ikke var sånn.
Han likte ikke jenter. Skjønner du?
Kanskje jeg bør snakke med Foyle om det?
Eller kanskje vi bare skulle kvitte oss med ham for godt?
Tenk på det.
- God dag! - Så godt å se deg.
- Var redd de ikke ville slippe Dem ut. - Jeg også.
- Hva gjør de egentlig her? - Du ville ikke trodd det om jeg sa det.
- Kommer De til å si det? - Nei.
Da skal jeg ikke spørre.
Har du snakket med Milner?
- Nei. Jeg har hatt det så travelt. - Jaså?
Jeg har prøvd å finne ut hva som har foregått. Jeg tror jeg har funnet noe.
Det var gjemt i en telefonkiosk.
Et brev med et kart. Noen la det der til avhenting, og jeg tok det.
- Og hvor er det nå? - Jeg har det her.
- Var ikke det ...? - Marion Greenwood. Jo.
- Skal jeg snu? - Nei, bare fortsett.
Det er noe galt her.
- Rattet... - Sam, hva skjer?
Jeg får ikke...
Er alt bra med deg?
Ja. Beklager. Jeg skjønner ikke hva som skjedde.
Greier du å gå ut?
- Her. Føler du deg bedre? - Ja, mye bedre.
- Når kom du, Milner? - En halvtime før dere.
Jeg tok toget. Og jeg var ikke alene. Jeg skygget Marion Greenwood.
- Vet du hvor hun drog? - Hun tok en taxi. Gjett hvor.
- Til Hill House? - Er dette til noen hjelp?
- Ja. - Et kart over Rouen?
Ifølge brevet er det en kopi av et kart over Rouen som en agent brukte.
- 10.10.40. er vel en kartreferanse, da? - Er det? Så du hvem som la det der?
- Nei. Men det var ikke den skallede. - Alt koker ned til Hill House.
- Ja. Og Deres kirke. - Hva behager?
- Bygningsarbeideren som døde... - Ted Harper?
Jeg er lei for det, men jeg er redd vi må forstyrre kirkegårdens fred.
Stakkars Ted. Jeg døpte ham.
Jeg husker han lekte gjemsel blant gravsteinene med de andre guttene.
Han kom hit for noen uker siden. Skulle gifte seg med Mary Thompson.
- Hun som stod i butikken? - De skulle gifte seg.
Men så faller han altså ned fra taket og brekker nakken.
Iblant må man spørre seg hva han der oppe tenker på.
De har ikke sagt hva De venter å finne.
Jeg venter ikke å finne noe.
- Måtte du råtne i helvete, Foyle! - Hyggelig å se Dem igjen, Mr. Mason.
- Major Stafford? - Mr. Foyle?
Et pulver som får bilhjul til å låse seg?
Karborundumpulver er den tekniske termen.
De visste det, ikke sant?
En mann som Leo Maccoby hører ikke hjemme her.
Det er forskjell på skitne knep. Et sted går grensen.
Takk for advarselen. Skulle nok ønske den hadde vært litt mindre fordekt.
Hvor godt kjenner De området rundt Caen?
Ikke så godt. Men jeg har venner der.
- God morgen. - Mr. Foyle? Det passer litt dårlig nå.
- For meg passer det utmerket. - Hva kan jeg hjelpe med?
De kan beklage at De kastet bort tiden min.
Og forklare hvordan det er mulig å framvise så stor udugelighet?
Dette vil vi gjerne ha en forklaring på. Udugelig? Hvordan da?
For det første har De ansvaret for den mislykkede operasjonen i Frankrike.
De sendte en agent som ble drept fordi han fikk foreldete opplysninger.
- Hva er det der? - Et Rouen-kart fra 10. oktober i fjor.
Det angir ikke hva som er okkupert i dag.
Derfor ble han sluppet i et område minelagt av tyskerne.
For det andre: Jeg går ut fra at De vet at De har en spion i folden.
At De lot ham lekke slik informasjon er meget merkelig, for å si det mildt.
- En spion? - Antakelig MI6.
Kartet og brevet med gradert informasjon peker mot MI6.
Det lå i en ødelagt telefonkiosk for avhenting. Dere er like ille.
Og kunne De kanskje avsløre hvem denne spionen er?
De har ikke akkurat hjulpet meg med min sak, hvorfor skal jeg hjelpe Dem?
Men siden De spør... Var jeg Dem, ville jeg sett etter en -
- som gir seg ut for å være fransk med brukbar aksent.
Som løser kryssordet i Times, men ikke forstår vanlige engelske vendinger.
Og som tror Paris-Montparnasse er et fotballag, ikke en jernbanestasjon.
Du la igjen disse.
Vel, det setter vel en stopper for det.
Utrolig at det gikk så lenge som det gjorde.
- Hvem er du? - De må nok spørre min overordnede.
- Giles Messinger. - Ja. Beklager. Ikke ta det personlig.
Nicholson, følg denne mannen til sikkerhetsfløyen. Ikke slipp ham ut.
Jeg skulle gjerne hørt mer, men De forstår sikkert.
- Jeg tror ikke han vet det. - Vet hva da?
Så mye som De tror han vet.
Og hvor mye vet De? Åpenbart mer enn ham.
Han vet det vi allerede har snakket om.
Og det som alle andre her vet.
At agent Facteur, som døde på grunn av et kart, steppet inn for Messinger.
Jeg vet at Messinger ikke ble erstattet.
At Facteur, som betyr postbud på fransk; alles budbringer, -
- faktisk var William Messinger.
Han begikk ikke selvmord i Hastings, men døde i et tysk minefelt i Frankrike.
Fortell ham det. Hvis ikke, gjør jeg det.
Du har rett.
Vi fikk særtransport, men hadde ikke oppdatert informasjon om Rouen.
Oberst Wintringham ville likevel gjennomføre.
Vi slapp ham ned i en skog i utkanten av Saint Etienne.
Han døde nesten straks. Før han fikk kontakt med franskmennene.
Sir Giles Messinger ventet på én feil til, -
- og vi slapp hans sønn ned i et minefelt!
- Hvorfor sende ham, av alle? - Han ville. Han overtalte meg.
Hvis han kom han tilbake som helt, ville faren bli nøytralisert.
- Risikabelt, men det kunne gått. - Deres interne krangler blåser jeg i.
Men noe jeg må ta hensyn til, ikke minst fordi det er jobben min, er loven.
Ikke noe ulovlig her. Alt kan rettferdiggjøres.
Gravskjending er ulovlig. Hvordan vil du rettferdiggjøre det?
Hvis vasen ikke var blitt knust, ville ingen visst at dere hadde vært der.
Liket ble sprengt i filler av en granat. Hvordan rettferdiggjør De det?
Hele den fabrikkerte historien. Lommeuret.
Det er det jeg mener. Uret ser gammelt ut, men det er en ny modell.
Hybelen. Vertinnen fra Hastings som aldri har bodd der.
Ja, er den ikke pen? Sikkert verdifull. Han hadde den med overalt.
Miss Evelyn Cresswell. Min sekretær.
- Vi har møtt hverandre før. - Nei, jeg tror ikke det.
Skuespiller eller en allsidig sekretær? Uansett sinket hun politiets arbeid.
Selvmordsbrevet var forfalsket. Marion Greenwood jobber for Dem.
I tillegg prøvde en av Deres menn å drepe meg.
Ulovlig eller moralsk uakseptabelt. Hvordan kan det rettferdiggjøres?
I krig er slikt nødvendig. Der finnes det ingen moral.
Jeg misliker det også, men det er en del av vår eksistens.
Det er derfor vi er her.
Kan jeg få be Dem innstendig om noe?
Oberst Wintringham... Hvordan skal jeg si det?
Tar seg vann over hodet og vil ikke overleve lenge i stillingen.
Kanskje ikke jeg heller. Men vi teller ikke.
Det gjør derimot organisasjonen.
De kan tvile på mye, men ikke på hva disse menneskenes vil ofre for landet.
Det var galskap. Vi burde aldri gjort det.
- Men har vi forvoldt noen skade? - De bør få vite hvordan sønnen døde.
Er det bedre å vite at han døde på grunn av en dum feil?
Da kan de huske ham som krigshelt.
Jeg skal fortelle det. Men ikke ennå.
Vent til krigen er slutt. La oss få en sjanse.
Hittil har vi kjempet med konvensjonelle metoder, og vi taper.
Men jeg sverger på at vi en dag vil endre det hele.
- Jeg vil ikke lyve for Dem. - Jeg ber ikke om det.
Jeg ber Dem vente før De sier sannheten.
- Visste De at de kom? - Jeg bad dem.
De skal hente Williams ting.
- Sir Giles. - Miss Pierce.
- Mr. Foyle? Hva gjør De her? - Jeg skulle til å gå.
Da De var hjemme hos oss, -
- antydet De at noe ikke stemte i forbindelse med min sønns død.
Er det sant? Har De funnet ut noe?
Det virker som jeg var feilinformert.
De har ikke hørt siste ord i denne saken.
De har gått langt utover Deres myndighet.
Percy Noble i Admiralitetet nevnte Dem.
Men noen jobb i e-tjenesten kan De bare glemme.
- Du kan ikke dra. - Hva mener du?
Fra Hastings. Hva skal vi gjøre uten deg?
Jeg vet ikke.
Jobber vi ikke på lag? Alle for én og én for alle, eller hva det heter?
Ja, forresten, jeg har noe til deg.
- Hvor fikk du den fra? - Jeg vant lotteriet.
- Det Mr. Rivers hadde? - Ja. Jeg tenkte vi kunne dele den.
For et prakteksemplar! Du er en drøm.
- Så da blir De i politiet likevel? - Det virker slik.
Jeg er glad jeg fikk hilse på Dem. Lykke til.
- Da drar vi. Vi har lang vei. - Ha det, onkel Aubrey.
Vi ses til påske.
Norske tekster: Mari Andresen